# Comprensió escrita (lectora): Doctor Who

Era el primer dia de Lizzie en la seua nova escola. Ella no coneixia a cap dels altres xiquets. Per això durant l'esmorzar, es va asseure sola en una taula, sentint-se molt trista i solitària.

Quan va arribar a casa, va fer una dotzena de sandvitxos de crema de cacauet i els va ficar en la seua motxilla.

—Odie la meua nova escola! —va dir Lizzie als seus pares-. No tinc cap amic allí. M'escaparé per a poder estar amb els meus vells amics.

Lizzie va marxar pel bosc que hi havia just darrere de la seua casa. Es va preguntar com trobaria el camí de tornada al seu vell veïnat. En eixe moment, va veure una cosa estranya al lluny. Semblava una gran caixa blava, com una cabina telefònica. Què podria ser? Lizzie va espentar la porta i es va colar dins. L'interior era enorme! Com era possible? Per fora era una simple cabina de telèfons.

En el centre de la sala hi havia un panell de control ple de botons, palanques i dials. Lizzie es va posar de puntetes per a poder veure bé els controls i li va caure el seu sandvitx per un clevill! De sobte, la porta es va obrir de colp i Lizzie es va arraulir davall del panell de control per a amagar-se. Des del seu amagatall va veure entrar a la sala a una dona que portava un abric llarg. La dona va polsar un botó, va moure una palanca i va girar un dial. Un so estrany va envair l'ambient.

De sobte, el sòl va tremolar, llums roges van parpellejar i una alarma va sonar! Lizzie va rodar des de davall del panell de control.

—Què li ha passat a la TARDIS? Qui eres tu? —va preguntar la dona.

—No, qui eres tu? —va contestar Lizzie, que estava molt confosa.

—Soc la Doctora —va respondre la dona.

—Quina doctora? —va tornar a preguntar Lizzie.

—Simplement la Doctora —va tornar a contestar la dona.

La Doctora va obrir la porta de la TARDIS i Lizzie va poder veure que estaven en l'espai exterior!

—La TARDIS no està funcionant correctament! Jo volia anar a la Galàxia Silfrax, no a la Galàxia Brouhaha-9-9-5 —va dir la Doctora enfadada.

—És una nau espacial? —va preguntar Lizzie.

—Clar que no! —va contestar la Doctora lleugerament ofesa—. És una nau del temps i de l'espai.

—Si és una nau, significa això que tu eres una alienígena? —va preguntar Lizzie.

—Per descomptat que ho soc! —va respondre la Doctora orgullosa.

—Però sembles humana —va contestar Lizzie estranyada.

—Pot ser tu sembles un Senyor del Temps —va dir la Doctora—. Per algun casual, és possible que caiguera crema de cacauet en la consola?

—Vaig ser jo… Ho sent! —va dir Lizzie avergonyida.

—El meu tornavís sònic és inútil amb la crema de cacauet i he perdut la meua caixa d'eines. Haurem de viatjar usant el botó generador aleatori. Que divertit! —va dir la Doctora.

La Doctora va polsar un gran botó roig i quan la porta es va obrir de nou estaven en un camp ple de dinosaures. Encara que el lloc era preciós, prompte van decidir eixir d'allí. La Doctora va tornar a pressionar el botó roig i aquesta vegada van aparéixer a Egipte. Lizzie va reconéixer les piràmides i la Gran Esfinx que havia vist als llibres d'història.

La següent parada de la TARDIS va ser un escull de coral en una mar tropical. Lizzie va comptar els peixos a mesura que anaven passant per la finestra. Mai havia vist tants peixos diferents!

Finalment, la TARDIS va aterrar en la superfície d'un planeta alienígena.

—Genial! —va dir la Doctora—. Aquest és el planeta Plorp. Els Glorp són excel·lents enginyers. Segur que podran ajudar-nos a reparar la TARDIS.

La Doctora i els Glorp es van posar a la feina. Els Glorp van portar les seues eines a la TARDIS i en l'ambient només s'escoltaven sons de serrar, amartellar i trepar. Lizzie i l'àlien més jove, Blorp, els van mirar mentre treballaven.

—Alguna cosa en la teua motxilla fa una olor que alimenta —va dir Blorp.

—Són sandvitxos —va contestar Lizzie—. Vols un?

—Això és el millor que he menjat en tota la meua vida —va dir Blorp després de donar-li un mos al sandvitx.

De sobte, tots van parar de treballar. Alguna cosa anava malament.

—Hem de revertir la polaritat del configurador de temps —va dir la Doctora—. I no puc fer-ho sense un convertidor de flux de neutrons. Hauríem de recórrer la meitat de la galàxia per a trobar un —va finalitzar la Doctora.

—Jo sé com arreglar la TARDIS —va dir Lizzie, que acabava de tindre una idea.

Lizzie va sostindre a Blorp sobre el panell de control. Blorp era l'únic prou xicotet com per a colar-se per la ranura. Blorp va seguir l'olor del sandvitx fins que el va trobar i s'ho va menjar en dues bocades gegants. La Doctora va polsar un botó, va moure una palanca i va girar un dial. Un so estrany va inundar l'ambient. No van sonar les alarmes ni van aparéixer llums roges.

—Fantàstic! —va exclamar la Doctora—. Acabes d'arreglar la TARDIS.

Va arribar l'hora que Lizzie tornara a casa i tots es van acomiadar amb una gran abraçada. Lizzie i Blorp estaven molt tristos per separar-se, ja que s'havien fet grans amics. De fet, a Blorp li hauria encantat poder anar a la Terra amb Lizzie.

—Saps què, Lizzie? —va preguntar la Doctora—. Viatge molt en el temps i en l'espai ajudant a la gent i he de dir adeu a vells amics quasi tots els dies. Sé el difícil que és començar de nou.

—Et sents sola alguna vegada? —va preguntar Lizzie.

—Tothom se sent a soles alguna vegada —va respondre la Doctora—. Però faig nous amics allà on vaig i mai oblide als vells amics.

—Adeu, Doctora.

—Adeu, Lizzie.

Quan la Doctora va obrir les portes de la TARDIS, Lizzie es va sorprendre que el temps no havia passat i va córrer a casa tan ràpid com va poder.

—Pensàvem que t'havies escapat —va dir la mare de Lizzie.

—Em vaig escapar! —va replicar Lizzie—. I vaig poder fer nous amics amb la Doctora i amb Glorp, del planeta Plorp. Crec que fer amics humans en la meua nova escola no serà tan difícil.

Lizzie va pujar a la seua habitació i va obrir la seua motxilla. Dins quedava l'últim sandvitx de crema de cacauet… i Blorp! Van compartir el sandvitx i van tindre la millor festa de pijames de la història.

Obra publicada con Licencia Creative Commons Reconocimiento Compartir igual 4.0

Creado con eXeLearning (Ventana nueva)